I 1943 gik Auschwitz ind i den vigtigste fase aflejrens eksistens.
En som skulle gøre lejren til stedet for verdens største massemord.
Med åbningen af nye gaskamre og krematorier i marts 1943.-
- øgede man dramatisk lejrens drabspotentiale.
Enorme værdier, stjålet fra de jødiske fanger-
- strømmede ind.
Og trods ordre om det modsatte fra nazi-ledelsen-
- berigede individuelle medlemmer af SS sig fra dem.
De tog guld og andre værdigenstande med hjem.
Ingen talte det. Det var et paradis for dem.
Dette er det overraskende historie om liv og død iAuschwitz-
- i det, derfor nazisterne i lejren, var starten på de gyldne år.
Om hvordan korruption gennemsyrede alle sider af udryddelsesprocessen-
- og hvorfor livet for mange i SS var godt.
Den specielle situation iAuschwitz førte til venskaber-
- på hvilke, det siger jeg endnu i dag, jeg ser tilbage med glæde.
Korruption
Auschwitz hovedlejr lå ved Solas bred i det sydlige Polen.
Det var her kommandanten, SS oberstløjtnant Rudolf Höss, -
- i samarbejde med forretningsfolk byggede et kæmpe industrikompleks.
Cirka 60 millioner Reichsmark omkring 1.25 milliarder i dag-
- blev generet herfor nazistaten.
For der var ikke kun en Auschwitz lejr, men mange.
- Tak og Farvel. - Farvel.
Med tiden var der 45 underlejre spredt ud over regionen, -
- de forsynede våbenfabrikker og andre industrier med slavearbejdere.
I centrum for dette net af slavearbejdere og industri-
- stod den gigantiske lejr Auschwitz-Birkenau.
Det kæmpemæssige kompleks var nu et selvforsynende univers.
Et sted at leve, et sted at arbejde...
...et sted at dø.
I hjertet af Birkenau var gaskamrene, en stod på dette sted,
Nårtransporterne med jøder ankom, foretog man en udvælgelse,
De, som var raske nok, blev ført væk for a blive arbejdet til døde.
Resten, de gamle, de svage, børnene-
- blev straks myrdet i bygninger som de her.
Der var mennesker, som var begyndt at få færten af-
- at herforegik noget mærkeligt, men ingen kunne gøre noget.
Processen måtte køre videre.
Alt blev gjort ud fra et tysk synspunkt.
De var meget præcise.
Der var mennesker som skreg.
Tyskerne skreg, "hurtigt, hurtigt!".
Jøderne fik ordre til at klæde sig af, -
- blevtvunget ind i et rum og blev fortalt, de skulle bade.
Kan I forestille jer, hvad der skete-
- med børnene og deres familier?
De tænker... De ved ikke, hvad de skal gøre...
De kradser på væggene, græder, -
- til gassens virkning viser sig.
Og da det hele stoppede, og de åbnede dørene...
- og jeg så de mennesker, jeg så en halv time inden, da de gik ind.
Jeg så dem stå op, -
- nogle var sorte og blå af gassen, uden et sted at gå hen, døde.
Nogle få hundrede meter fra gaskamrene-
- lå det område aflejren der bar navnet Canada.
For man mente Canada var et land med fabelagtige rigdomme.
Her blev ejendelene fra transporterne sorterede-
- før de blev pakket og sendt returtil Tyskland.
For fangerne, var arbejde i Canada nogle af de få ønskværdige jobs.
Arbejdet i Canada reddede mit liv, -
- for vi havde mad og vi fik vand.
Det var den bedste arbejdsplads hvis man ville overleve, -
- for vi blev ikke slået.
Størstedelen af de fanger der arbejdede i Canada var kvinder.
De kunne lade håret gro-
- og kunne stjæle lidt mad fra ejendelene, når de sorterede dem.
På tværs af SS-reglerne kunne der opstå venskaber-
- mellem de tyske vagter og de kvindelige fanger.
Helena Citrónová, a Slovensk jødinde som blev sendt tilAuschwitz i 1942,-
- tiltrak sig opmærksomhed fra en SS-mand, som arbejdede i Canada.
Da han kom hen til det sted, jeg arbejdede, smed han en seddel.
Jeg ødelagde den med det samme.
Men jeg så ordet "forelsket".
"Jeg harforelsket mig i dig"
Jeg tænkte, jeg hellere ville dø end have et forhold til en SS-mand.
I lang tid derefter var der kun had.
Jeg kunne ikke engang se på ham.
Men med tiden ændrede Helenas følelser sig.
Specielt med ankomsten af et specielt tog tilAuschwitz-Birkenau.
Helenas søster var om bord med hendes datter og lille søn.
Da de ankom, hørte Helena, at de skulle i gaskammeret.
Hendes SS-beundrer, Franz Wunsch, løb hen for at prøve at hjælpe.
Han sagde, "sig, hvad din søster hedder, før det erfor sent."
Jeg sagde, "det hjælper ikke, hun kom med to børn."
Han svarede, "børn er noget andet, børn kan ikke leve her."
Så løb han hen til krematoriet og fandt min søster.
Wunsch kunne ikke redde børnene, men han reddede Helenas søster.
Han hævdede, hun arbejdede i hans gruppe i Canada.
Der gjorde han noget stort.
Der var øjeblikke, hvor jeg glemte jeg var jøde og han ikke var jøde.
Og helt ærligt, til sidst elskede jeg ham.
Men det var urealistisk.
Både Helena og hendes søster overlevede Auschwitz.
Og selvom forholdet til Wunsch ikke førte til noget, -
- vidnede hun til fordel for ham i krigsforbrydelsessagen mod ham.
Der var andre fristelser for SS i Canada.
Hver en stump skulle gennemses undertøj, alt.
Og vi fandt masser af diamanter, guld, -
- mønter og penge.
Dollars, fremmed valuta fra hele europa.
Arbejderne i Canada skulle lægge alle værdigenstande i en aflåst kasse.
Men deres SS-vagter blandede sig tit i den proces.
De tog masser af guld og andre værdigenstande med hjem.
Fordi de stjal det, var der ingen, som talte det.
Sådan var det i al den tid, jeg arbejdede i Canada.
Når en masse samles sammen-
- er det let at lægge lidt til side til personlig vinding.
At stjæle ting til sig selv var almindelig praksis iAuschwitz.
I 1943 var Oscar Gröning en 22 årig korporal i SS.
Han var ansat i en bank før krigen og blev posteret i Auschwitz.
Han tog af den fremmede valuta, der blev stjålet fra transporterne.
Hver anden måned pakkede han valutaen og tog til Berlin.
Overvågningen var så afslappet, at han kunne stjæle af dem-
- og bruge dem til at købe ting på det blomstrende sorte marked i Auschwitz.
En dag besluttede Gröning, at han ville købe et håndvåben.
Så jeg sagde, "min kære ven, jeg skal have en pistol med ammunition".
Og han sagde, "hvor meget vil du bruge på den?"
"Jeg ved det ikke, hvad koster det?"
"Du bør, som dollarkonge betale i dollars."
"Jeg vil sige, den koster dig 30 dollars."
Så kom han tilbage med pistolen og fik sine tredive dollars.
Den lette adgang til fremmed valuta og værdigenstande-
- var en grund til at Auschwitz var en attraktiv post for mange SS-folk.
Auschwitz var ikke kun et profitabelt sted at være, -
- det var mere behageligt end at kæmpe mod den Røde Hær på Østfronten.
Auschwitzs stamlejr var som en lille by med sladder og snak.
Der var en købmand, hvor man kunne købe ben til at koge suppe.
Der var en messe, der var en biograf.
Der var et teater med regelmæssige forestillinger.
Der var en sportsklub, jeg var medlem af.
Det var sjov og underholdning, som en lille by.
Alkohol spillede en stor rolle.
Hver dag fik vi en ration alkohol, -
- som vi nogle gange gemte for at holde en stor drukfest.
I stedet for at være martrede, -
- ved at deltage i massemord på mænd, kvinder og børn-
- udførte størstedelen af SS-folkene deres arbejde med få problemer.
- Prost. - Prost.
Med død og hungersnød omkring dem-
- mæskede de sig i mad og drikke, -
- afhvilket meget var stjålet fra transporterne.
De drak alt. Det var som et gangsterfest.
De drak, de sang, de slog hinanden på ryggen.
Der var et udvalg af alkohol på bordet. Alle mulige franske cognacer.
Vi serverede mad for dem.
Det var så modbydeligt, -
- at da en af fangeopsynsmændene, Paschke, så en af dem kaste op, -
- sagde han, med foragt, "de svin kan virkelig kaste op".
Det var kun fanger, der blev sultet til døde.
At være i lejren var en langsom henrettelse-
- med udsultning, tæv og hårdt arbejde.
Men SS'erne manglede ikke noget.
Når vi så en fest som den, havde de alt.
Overalt iAuschwitz var militærdisciplinen ret afslappet.
Den manglende disciplin betød, at vi gik skidefulde i seng.
Vi havde pistolerne i deres hylstre hængende på sengen.
Og hvis nogen var for dovne til at slukke lyset, -
- skød vi pæren.
Ingen sagde noget til skudhullerne i væggene.
At drikke sig fulde var et symptom på den generelle holdning blandt SS, -
- for omstændighederne iAuschwitz tillod dem at gøre, som de ville, -
- selv ved lejlighed at begå seksuelle overgreb.
De kvinder, som var mest udsatte, arbejdede i sorteringen, i Canada.
"Fede svin", det var det, officererne kaldte os.
Vi så godt ud.
Vi så ud, som om vi kom fra en normal verden, ikke som de andre.
Engang var der en meget smuk kvinde.
Hun var ikke tynd, hun havde en flot skikkelse.
En SS-mand kom ind, han voldtog hende.
Der var ingen Gud iAuschwitz.
Forholdene var så forfærdelige at Gud besluttede at holde sig væk.
Det var ikke mænd, som udnyttede deres situation.
Kvinderne gjorde også.
Irma Grese var en af de 170 kvinder i SS-staben iAuschwitz.
Hun var kun tyve år i 1943,-
- mens hendes blanding af skønhed og grusomhed gjorde hende berygtet.
Der var intet i hendes baggrund, der antydede det uhyre, hun blev.
Hun gik ikke i skole. Hun var datter af en bonde.
Jeg syntes, hun var en lille, dum, bondetøs.
Hun blev noget, fordi hun gik i uniform-
- og havde en pisk i hånden.
Irma Grese var en af de SS'ere, som overså kvindelejren.
Mod slutningen af 1943, var der i den sydlige ende aflejren-
- 30.000 kvinder fordelt på 62 barakker-
- under nogle af de værste forhold iAuschwitz.
Der var kun lidt rindende vand og sygdomme spredte sig som løbeild.
For Irma Grese blev kvindelejren en sadistisk legeplads.
Hun skød en kvinde, som stod foran mig.
Hendes hjerne landede på min skulde.
Dagen efter, efter udvælgelsen, kom Irma for at tale med mig.
Jeg nægtede at tale med hende.
Hun spurgte, om jeg var vred på hende.
Jeg sagde, "De slog mig næsten ihjel i går."
Hun svarede, "en mindre, det betyder ikke noget."
Efter krigen, blev Irma Grese dømt til døden for krigsforbrydelser.
Hun blev henrettet to måneder efter sin 22. fødselsdag.
Men det var et medlem af SS som arbejdede her, -
- hvor Krematorium To i Birkenau engang stod, -
- som blev mest berygtet for at udnytte de muligheder lejren tilbød.
Dr. Josef Mengele ankom tilAuschwitz i maj 1943.
Der blev udført medicinske eksperimenter, før hans ankomst.
To tyske læger undersøgte metoder-
- til sterilisation af mænd og kvinder iAuschwitz fra 1942,-
- og hundreder havde allerede lidt som følge af det.
Men Mengele påbegyndte en mængde eksperimenter-
- forbundet med hans egne tvangstanker.
Han så Auschwitz som et menneskelaboratorium.
Et dertillod ham at forfølge enhver ide-
- uanset hvor umenneskelig eller bestialske de var.
Han eksperimenterede på børn specielt tvillinger.
Disse optagelser viser nogle af de børn han udvalgte, -
- de blev filmet af russerne lige efter lejrens befrielse.
Det menes, at Mengele brugte disse børn til arvelighedsforsøg.
Et område der interesserede mange nazi-forskere.
Børnene blev anbragt i særlige barakkertil brug for Mengele alene.
Mengele kom hver dag, -
Han havde legetøj, slik, chokolade og nyt tøj med til dem.
Børnene kaldte Mengele "den gode onkel".
Men han behandlede dem kynisk.
Han ville have dem til at samarbejde, når han brugte dem til eksperimenter.
Mengele kom hver morgen efter navneopråbet for at tælle os.
Han ville vide, hvor mange forsøgsdyr han havde.
Tre gange om ugen blev begge mine arme bundet for at stoppe blodet.
De tog en masse blod fra min venstre arm.
Nogle gange så meget, at vi besvimede.
Samtidig med at de tog blod, -
- gav de mig mindst fem sprøjter i min højre arm.
Efter en af indsprøjtningerne blev jeg voldsomt syg, -
- og dr. Mengele kom næste morgen-
- med fire andre læger.
Han så på min feberkurve, -
- og sagde, men hans grinede sarkastisk, -
"Hvortrist, hun er så ung og har kun to uger at leve i."
Jeg gled ud og ind ad bevisthed-
- og i min halvt bevidstløse tilstand sagde jeg til mig selv, -
"Jeg skal overleve, jeg skal overleve."
De ventede på, jeg døde.
Hvis jeg var død, -
- ville min tvillingesøster, Miriram, være ført til Mengeles laboratorium, -
- og være blevet dræbt med en indsprøjning i hjertet, -
- så Mengele kunne udføre en sammenlignende obduktion.
Det var sådan, de fleste tvillinger døde.
Pga. Den sammenlignende anatomiske og patologiske undersøgelse-
- skulle tvillingerne dø samtidigt.
Det var sådan, de gik i døden i dr. Mengeles hænder.
Det fænomen var unikt i medicinens historie.
Tvillingebrødre døde samtidigt, og man kunne obducere dem begge.
Hvorfinder man under normale omstændigheder, -
- tvillingebrødre som dør samme tid og sted?
Spørg ikke hvorfor.
"Hvorfor" eksisterede ikke i Auschwitz, kun "er".
En sagde til mig, du er stærk, hvordan blev du det?
Jeg svarede, jeg havde intet valg, ellers var jeg gået til.
Mengele eksperimenterede ikke kun på tvillinger, -
- men også på dværge og fanger med koldbrand i ansigtet, noma,
- som var almindelig i Birkenau pga. Af de afsavn fangerne led.
Han samarbejdede med anthropologisk institut i Berlin, -
- som han sendte ligdele, specielt øjne til.
Pakkerne var stemplet 'Vigtigt - Krigsmateriel".
Dr. Mengele var medlem af Heinrich Himmlers SS.
Og som Mengele lærte alle i SS at være stolte-
- over deres manglende medfølelse.
Men i 1943,-
- indså Himmler, han måtte gøre mere for at hindre SS i, som han så det, -
- at blive korrumperet afjødeudryddelsen.
I en tale, han gav i Poznan d. 4. oktober 1943,-
- gjorde han det klart, hvad han ønskede SS skulle føle ved mordene.
Jeg skal også berøre et alvorligt emne.
Helt ærligt, vi kan tale om det blandt os selv-
- men vi må aldrig nævne det offentligt.
Jeg taler om jødeevakueringerne, udslettelsen af det jødiske folk.
At gennemføre det og forblive, -
bortset fra enkelttilfælde af svaghed-
- anstændige, har gjort os udholdende.
Det skal have et kapitel for sig selv i den historie, der aldrig må skrives.
De rigdomme, de er i besiddelse af, har vi fjernet, -
- og jeg har givet strenge ordre om dem-
- som general Pohl harført ud i livet.
Vi har leveret alle disse rigdomme til Riget, til staten,
Vi har ikke taget noget selv.
Men det var alt sammen løgne, for på steder som Auschwitz-
- ledede kommandanten, Rudolf Höss en lejr gennemsyret afkorruption.
I efteråret 1943 var det så slemt-
- at en anden SS-officer, løjtnant Konrad Morgen-
- ankom for at se, hvordan lejren blev kørt.
Man undersøgte ikke det faktum-
- aftusinder af uskyldige blev dræbt i gaskamrene.
Med Himmlers øjne var det en hellig pligt.
Morgens undersøgelse koncentrerede sig om tyverierne, -
- om at sikre at penge og varer fra transporterne-
- endte i statskassen i stedet for i SS-medlemmernes skabe.
Morgen var chokeret over det, han så.
Undersøgelse af skabene afslørede en formue i guld, ringe og perler, -
- og penge i alle møntenheder.
SS-stabens opførsel var langt fra den opførsel, man forventer af soldater.
De gjorde indtryk af at være degenerede, brutale parasitter.
Jeg var på tjenesterejse til Berlin, -
- for at aflevere engelske pund og amerikanske dollars, -
- da de foretog en razzia mod underofficerer og andre grader.
Da jeg kom tilbage, var mit skab forseglet.
Gröning vidste, to kammerater var anholdt for at besidde kontrabande.
En af dem hængte sig senere i sin celle.
Gröning vidste, hans skab indeholdt koster, -
- så han fandt en smart udvej på sin situation.
Gestapo havde forseglet fronten, så Gröning fjernede bagbeklædningen.
Jeg gik til Gestapo og sagde, -
"Hvad er det her for noget?" "Jeg kan ikke komme ind i mit skab."
"Det beklager vi." Jeg er lige kommet og skal bruge det."
"Vi skal først undersøge det."
Så de kom, fjernede de tre segl, åbnede skabet og fandt intet-
- klappede mig på skulderen og sagde, "alt i orden, fortsæt."
Generer det Dem ikke, at De gjorde Deres liv behageligt, -
- mens millioner døde?
Bestemt ikke.
Alle melede deres egen kage.
Der døde så mange i krigen, ikke kun jøder.
Der skete så meget, mange blev skudt, mange tog billetten.
Folk blev brændt til døde, mange blev brændt.
Hvis jeg tænkte på den slags. Kunne jeg ikke leve et sekund længere.
Holdningen til, at det var i orden, at profitere på jøderne, -
- var ikke kun almindelig iAuschwitz.
Den blev almindelig i alle udryddelseslejrene.
Disse optagelser afjøder, som røves i Østeuropa, viser, hvor let det var-
- for nazister og kollaboratører at stjæle til sig selv.
Det var korruptionen blandt de enkelte nazister-
- der tillod jøderne at slå igen i efteråret 1943.
Et større oprør fandt sted i Østpolen, -
- i kz-lejren, Sobibor, -
- hvor SS'erne var lige så korrupte, som iAuschwitz.
De stjal på trods af alt.
De var grådige. De morede sig.
De skulle ikke til Rusland, hvor deres kammerater blev dræbt-
- ved den russiske front og Stalingrad.
De myrdede uskyldige børn. De levede som konger.
Sobibor var en lille lejr, skjult i en skov.
Modellen her giver et indtryk af stedet.
Flere hundrede jøder fik udsat deres dødsdom pga. Tvangsarbejde.
De fleste sorterede ejendele fra dem som blev myrdet i gaskamrene.
En gruppe af dem indså, de kunne drage fordel aftyskernes grådighed, -
- og snyde dem ind i værkstederne.
"Der er en smuk læderfrakke i sorteringsområde."
"Har De lyst til at se den?"
De var meget grådige, de tog guld og tøj og sendte det hjem.
Når skrædderen aftalte med en officer-
- at han skulle komme klokken tre for at prøve uniformen, -
- var man sikker på, han var der.
Så vi kunne planlægge cirka...
Hvis men deler tiden for mordene, ser man, at hvertime, -
- hver 50. minut, blev der dræbt en tysker.
Lerner og jeg gik hen i skomager- værkstedet og skjulte os bag noget tøj.
Jeg havde en økse, det havde han også.
En tysker kom for at prøve støvler, fangerne havde lavet til ham.
De satte ham ned, modsat mit skjulested.
I det øjeblik trådte jeg ud og ramte ham.
Jeg vidste ikke, man skulle bruge den flade side af øksen.
Jeg slog med bladet.
Vi trak ham væk og lagde noget tøj over ham.
Næsten lige efter kom en anden tysker ind.
Han gik hen til liget-
- sparkede til det og sagde:
"Hvad er det her? Hvad er det rod? Hvad foregår der her?"
I det øjeblik, slog jeg ham øksen og det gjorde Lerner også.
Så tog vi hans våben.
Jeg tog en pistol, Lerner tog den anden, og så løb vi.
Fangerne løb hen mod gitterhegnet omkring lejren, -
- hele tiden under beskydning fra de ukrainske vagter i vagttårnene.
De væltede hegnene-
- og løb direkte mod skoven over et minefelt.
Jeg var nok den sidste som løb.
Jeg faldt en to, tre gange.
Hver gang tænkte jeg, "jeg er ramt", men der skete ikke noget med mig.
Jeg løb ind i skoven, 100 meter, 50 meter... endelig skoven.
Det lykkedes 300 af 600 jøder i Sobibor at flygte den dag.
Men kun 50 af dem undgik at blive fanget og overlevede krigen, -
- mange af dem var soldater fra den Røde Hær, som var i lejren.
Kun de som samlede sig i grupper kunne overleve.
Det eneste, der frelste mig og mine venner...
...var at vi var som brødre for hinanden.
I efterdønningerne af Sobibor-
- forlangte Himmler et antal lejre i Polen lukket, -
- og henrettelse af 40.000 mennesker ved skydning.
Nazisternes "Endlösung" forløb ikke, som Hitler og Himmler ønskede.
Italienerne nægtede, selvom de var allierede, at deportere jøderne.
Først med den tyske besættelse kom deportationerne i gang.
Den bulgarske regering udleverede 1100 jøder fra besatte områder, -
- men i '43 lød der protester mod at deportere de bulgarske jøder.
I Rumænien nægtede Antonescu-
- efter at have tilladt ødelæggelsen af jødiske samfund, -
at samarbejde yderligere.
For alle vidste, at tyskerne tabte krigen.
Mod øst i kampe med den Røde Hær-
- var hele tyske delinger taget som krigsfanger.
Et besat land i Europa, gjorde mere end andre for at beskytte jøderne.
Danmark.
Tysker besatte Denmark i 1940.
Men først i august 1942, med den voksende danske modstandskamp-
- indførte de fuldt militærstyre.
Nu blev den tyske brutalitet åbenlys, -
- og de danske jøder var udsatte.
I september '43 mødte Hitlers repræsentant i Danmark, Werner Best, -
- en mand med blod på hænderne fra jødeforfølgelse i Frankrig og Polen, -
- den tyske diplomat, Georg Ferdinand Duckwitz, -
- kendt for at sympatisere med danskerne.
Best oplyste ham om, at 8000 danske jøder blev hentet indenfor kort tid.
Vi har nu en fastsat dato.
Aktionen finder sted natten mellem d. 1. og 2. oktober.
Og der er ikke mulighed for at gribe ind?
Nej, SIPO harfået deres ordrer.
Nu sagde Best noget ukarakeristisk for ham.
Jeg ville ønske, jeg kunne bygge en bro over Østersøen, -
- for at gøre det muligt for jøderne at komme til Sverige.
Dr. Best, lad mig forsikre Dem om, at broen bliver bygget.
Hans hentydning til en bro for de danske jødertil Sverige, -
- blev klart opfattet af Duckwitz.
Han advarede straks danske politikere, som advarede jøderne.
Det medførte, at der, om onsdagen d. 29 september 1943-
- i synagogen i København, -
- lød en overraskende advarsel fra rabbiner Melchior
Under gudstjenesten den morgen stoppede min far-
- og gentog den besked, han havde modtaget.
"Vær ikke hjemme fredag aften"
Fredag d. 1. oktober, -
- da det tyske sikkerhedspoliti besøgte de danske jøders hjem, -
- var størstedelen flygtede.
De fleste til havne, hvorfra de søgte transport til Sverige.
Jøderne blev hele tiden hjulpet af deres danske medborgere, -
- selv af medlemmer af det danske politi.
Jeg gik ud og fandt en af de fiskere, jeg kendte, -
- og sige, hvor mange jeg havde.
Vi tiggede og lånte os frem, så vi kunne betale fiskerne-
- så meget som muligt for at få alle om bord.
Når de kom til det neutrale Sverige fik de danske jøder mad og husly.
I alt blev 95 procent af de danske jøder frelst, -
- i en enestående kapitel i historien om nazisterne endelige løsning.
Danskerne betragtede jøderne, som en del af den danske befolkning, -
- og forstod ikke, hvorfor de skulle have særbehandling.
Jeg tror, det handlede meget fairness og retfærdighed...
Jeg vil endda kalde det kærlighed.
Mens danskernes motiv for at hjælpe jøderne er tydeligt, -
- er det sværere at forstå Werner Bests handlinger.
En forklaring er, at han gerne så de flygtede, -
- for at spare sig selvfor besværet med at deportere dem.
Best sendte en rapport til Berlin d. 5. oktober. Han skrev:
"Da formålet med jøde-aktionen var afjødificeringen af landet"-
- "og ikke en hovedjagt,"-
- "kan det konkluderes, at jødeaktionen nåede sit mål."
Selv nazister som Best pyntede deres ideologiske had med pragmatisme.
Og i 1942, her iAuschwitz hovedlejr-
- finder man et usædvanligt eksempel på samme tankegang.
Så i 1943...
- boede jeg og mange andre i blok 24A.
Blokformanden kom og sagde, -
- "vi skal flyttes, her skal være bordel."
Vi begyndte alle sammen at grine.
Men det var ikke en vits. Det var bizart, men sandt.
Blok 24 ved siden af Auschwitzs hovedport skulle være bordel.
Og beslutningen om det, kom fra SS's allerøverste top.
Heinrich Himmler havde overvejet, hvordan man opmuntrede fangerne-
- indenfor kz-lejr systemet.
Han skrev til Otto Pohl i SS's økonomi afdeling:
Jeg finder det nødvendigt fordomsfrit at forsyne-
- hårdtarbejdende fanger med kvinder i bordeller.
Disse instruktionerfik Höss i et direktiv fra Pohl i 1943.
Ideen var ikke, at alle fanger skulle bruge bordellet, -
- bestemt ikke jøderne.
Det vartil de fanger, nazisterne opfattede som havende særlig værdi.
Som særlig belønning...
Fanger som Ryszard Dacko medlem af Auschwitzs brandkorps.
Hvis jeg ville have en passérseddel, skulle jeg ordne det med en SS-mand.
De gav kun passérsedler til sunde fanger.
De gav dem ikke til fanger, som var døende.
Fanger som arbejdede som kokke for SS, -
- som frisører for SS, den slags særlige fangerfik passérsedler.
Jeg fik to passérsedler.
Man ved ikke meget om de kvinder, som måtte arbejde i bordellet.
De fleste foretrækker ikke at tale om det.
Men det menes, at de blev udvalgt blandt ikke-jødiske fanger.
De fik de her værelser på første sal i blok 24,-
- hvorfanger med de nødvendige passérsedler besøgte dem.
Jeg ville omfavne hende og krybe ind i hende.
Det var gået 3,5 år siden min anholdelse.
Tre et halvt år uden en kvinde.
IAuschwitzs brutale atmosfære-
- fandt fanger som Dacko det svært at nære sympati for kvinderne.
Pigerne blev behandlet godt. De fik god mad, de gik ture.
De skulle bare levere det, man forlangte af dem.
Bordellet var i gang til januar 1945,-
- og de lidelserne kvinderne måtte finde sig i her, -
- er et af de mindst omtalte aspekter iAuschwitzs historie.
Kort efter bordellets åbning, -
- hørte Höss, at han skulle fjernes som kommandant fra Auschwitz.
Han ville ikke væk.
Han og hans familie havde skabt sig et behageligt liv.
SS-efterforskninger afdækkede tydelige beviser på korruption.
Men Höss gik ikke i vanære. Han blev forfremmet-
- til skrivebordsarbejde i kz-lejr administrationen i Berlin.
Han rejste alene.
Hans familie valgte at blive i kommandantboligen-
- i udkanten af Auschwitzs hovedlejr.
Men Höss var endnu ikke færdig med Auschwitz.
Kun to måneder efter han rejste, -
- gik lageret, hvor beviserne for korruption blev opbevaret, -
- på gådefuld vis op i flammer.
Höss vendte tilbage til lejren i 1944,-
- hvor han styrede den gennem de dramatiske måneder, -
- der gjorde Auschwitz til det største centerfor mord, verden har oplevet.